UK
Здається, що філософія, головну тему якої становлять суб’єктивність та самосвідомість, уже далека від актуальності та «духу часу». Хтось може закинути, що, мовляв, після фундаментальної онтології Гайдеґера та мовного повороту в англо-американській філософії звертання до «класичної» для європейського мислення теми самосвідомості виглядає як моветон та нерозуміння сучасної постановки питання. Хтось може послатися на сучасні розробки у царинах дослідження мозку та нейрології, які начебто обмежують філософські спекуляції на тему самосвідомості. Втім, дехто може відшукати на фізичній мапі Європи місто Гайдельберґ, в якому у 70—80-х роках минулого століття розгорнулась жвава дискусія, присвячена класичному питанню: «Що таке самосвідомість?». Започаткував цю дискусію один з найвідоміших та найцікавіших академічних філософів повоєнної Німеччини Дитер Генрих, а засновану ним школу відтоді стали називати Гайдельберзькою школою у теорії самосвідомості. До цієї школи передовсім зараховують Ульриха Потаста, Конрада Крамера та Манфреда Франка.