The matter of this article revolves around an usage of merger clauses in the polish legal system. Both, material and procedural aspects, are taken into consideration while analyzing the influence of merger clause on a contract. The point of reference for such argumentation is a history of the merger construction in the common law legal systems. The essay emphasizes particularly the connection of the merger with the evidential rule which prohibits parties from submitting certain evidence outside the document – the parol evidence rule. The discussion focuses on two main legal effects. First one is the procedural method of limiting the scope of a contract by relying on the rule included in the article 247 k.p.c. Secondly there is an intepretational mechanism which allows parties to establish a specific meaning of a contract by restricting the circumstances which contributes to the results of an interpretation. Shortly, at the end, the other collateral effects of merger are also described. They concerns mainly with: defects of the declaration of will (mistake, fraud) and potential exemption of a contractual liability (culpa in contrahendo) for pre-contractual obligations.
Elementami przedmiotowo istotnymi umowy licencyjnej są: upoważnienie do korzystania z wynalazku chronionego patentem udzielone przez uprawnionego licencjobiorcę i korzystanie przez licencjobiorcę z wynalazku w zakresie wynikającym z upoważnienia. Umowa licencyjna „kreuje stosunek szczególnego zaufania i współdziałania stron”, co ma wpływ na określanie obowiązków umownych (wykładnię umowy), a także może ograniczać zakres swobody umów. Określenie zakresu terytorialnego licencji na wzór wspólnotowy nie jest istotnym postanowieniem (essentialia negotii) umowy licencyjnej, lecz ma charakter naturalia negotii (przedmiotowo nieistotnego składnika treści czynności prawnej).
EN
The objective elements of a licensing contract that are significant include: the entitlement to use an invention protected by a patent granted to a licensee and the use of the invention by a licensee in the scope for which the licence was granted. A licensing contract “creates a relation of special trust in and cooperation between the parties”, which influences determination of contractual obligations (contract interpretation) as well as may limit the scope of contract freedom. Determination of the territorial range of a licence following the EU pattern does not constitute an essential term (essentialia negotii) of a licensing contract but a non-essential objective element of the legal transaction content (naturalia negotii).
constructive interpretation of the contract is one of options, how to fill a gap in contract arrangements. We proceed from the hypothetical will of the parties at the time of the contract conclusion. In most countries, constructive interpretation of the contract is a standard tool to fill in contract gaps. In Czech law, however, it has been rejected in explanatory report to the Civil Code. Unification models dealing with constructive interpretation (DCFR, CESL), have not been adopted. Its destiny is thus uncertain. It must be taken into account that post-socialist country like Czech Republic will be more sensitive to risks of constructive interpretation (e.g. interfering in the autonomy of parties, information deficit of courts, “temptation of hindsight”, social engineering). In this paper, the author examines the possible adoption of the “constructive interpretation of the contract” in the Czech law within unspoken competition with traditional “gap filling” tools. The author holds pragmatic conclusion that this competition will be fatal for the constructive interpretation: the aim to fill in the gaps could be achieved by normative interpretation of contracts or in the context of ordinary lawmaking. A “constructive interpretation of the contract”, which simulates the hypothetical will of the parties retroactively at the time of the contract conclusion, with reservation for exceptional cases, is in principle not necessary.
CS
Doplňující výklad smlouvy je jedním z možných nástrojů, kterým vyplňujeme mezeru ve smluvních ujednáních. Vycházíme přitom z hypotetické vůle stran k okamžiku uzavření smlouvy. V zahraničí je doplňující výklad smlouvy standardním způsobem řešení smluvních mezer. V českém právu je ovšem odmítá důvodová zpráva k občanskému zákoníku. Unifikační modely, které upravují doplňující výklad (DCFR, CESL), nebyly do českého práva převzaty. Jeho osud je tak nejistý. Svou roli hraje také to, že na některá rizika doplňujícího výkladu smluv (přílišný zásah do autonomie vůle stran, negativní důsledky informačního deficitu soudu, „temptation of hindsight“, sociální inženýrství) budeme v ČR citlivější než země bez historické zkušenosti se socialistickým právem a soudnictvím. V příspěvku se autor pokouší odhadnout úspěch „doplňujícího výkladu smlouvy“ v českém prostředí v nevyhlášené soutěži s tradičními nástroji pro „doplnění mezer“. Autor se kloní k pragmatickému závěru, že tato konkurence bude pro doplňující výklad fatální: potřebné vyplnění mezer lze většinou dosáhnout prostřednictvím normativního výkladu smluv či v rámci běžného dotváření práva. „Doplňující výklad smlouvy“, který finguje hypotetickou vůli účastníků zpětně k okamžiku uzavření smlouvy, tak až na mimořádné výjimky, které nelze v právu nikdy vyloučit, není v zásadě potřeba.
JavaScript is turned off in your web browser. Turn it on to take full advantage of this site, then refresh the page.