The article focuses on the process of the liquidation of the Czechoslovak Foreign Service after the German occupation (15 March 1939) from the perspective of the Ministry of Foreign Affairs in Liquidation (Ministerstvo zahraničních věcí v likvidaci), which carried out its remaining agenda under the supervision of representatives of the Reich Foreign Office (Auswärtiges Amt). The author focuses on the functioning of the liquidated ministry as a part of the Protectorate administration, on the personnel and financial aspects of the liquidation process, and on its culmination in the final dissolution of the ministry in January 1941, when only about three percent of the original staff from before the German occupation remained in its Prague headquarters. Using the case of Czechoslovak diplomats who refused to sign a pledge of obedience to Adolf Hitler and return to their homeland from embassies abroad, he reconstructs the involvement of both the Czech and German bureaucracies in repressive measures, which included the stripping of these persons of their Protectorate citizenship. Particular attention is paid to the agency of the lawyer Robert Flieder (1883-1957) and experienced diplomat Václav Rejholec (1886-1967), who took over the leadership of the Ministry of Foreign Affairs in Liquidation after the removal of the incumbent minister, František Chvalkovský (1885-1945), a few days after the occupation. Rejholec, a legionnaire and former agrarian, headed the Presidium from the end of the First Republic until January 1941, while the national socialist Flieder became the "administrator" of the Ministry in Liquidation and was later imprisoned for his participation in the anti-Nazi resistance. The study is based on archival material from the years of occupation as well as sources from 1946 and 1947 which Flieder and Rejholec left behind. In addition to the testimonies before the post-war National Court, the extensive report on the liquidation of the Czechoslovak Foreign Service prepared in 1946 by Rejholec is particularly valuable. It must, however, be read critically, if only because of its partly apologetic character. The efforts of Rejholec, Flieder and their colleagues – who in the eyes of the Nazis were clearly associated with the democratic system and the tradition of the First Republic – to use certain manoeuvring space after the occupation to minimize the damage they themselves had contributed to by carrying out German orders, had only very limited results. But their defence of this action did meet with success in the period between the liberation of the country and the Communist takeover.
CS
Článek se zaměřuje na proces likvidace československé zahraniční služby po německé okupaci (15. března 1939) z perspektivy Ministerstva zahraničních věcí v likvidaci, jež zbývající agendy resortu v Praze vykonávalo pod dohledem zástupců říšského Zahraničního úřadu (Auswärtiges Amt). Autor se zaměřuje na fungování ministerské likvidatury jako součásti protektorátní administrativy, na personální a finanční aspekty likvidačního procesu a na jeho vyústění v podobě definitivního zániku ministerstva v lednu 1941, kdy v jeho pražském ústředí zůstávala jen asi tři procenta personálního stavu resortu z doby těsně před okupací. Na případě konkrétních československých diplomatů, kteří odmítli podepsat slib poslušnosti Adolfu Hitlerovi a vrátit se do vlasti z působení na zastupitelských úřadech v zahraničí, rekonstruuje zapojení české i německé byrokracie do represivních opatření, zahrnujících i zbavení protektorátní příslušnosti těchto osob. Zvláštní pozornost je věnována roli právníků a zkušených prvorepublikových diplomatů Roberta Fliedera (1883–1957) a Václava Rejholce (1886–1967), kteří vedení Ministerstva zahraničních věcí v likvidaci převzali po odstavení dosavadního ministra Františka Chvalkovského (1885–1945) několik dnů po okupaci. Legionář a bývalý agrárník Rejholec stál na ministerstvu od sklonku první republiky až do ledna 1941 v čele prezidia, národní socialista Flieder se stal „správcem“ resortu v likvidaci a později byl vězněn za svou účast v protinacistickém odboji. Studie se opírá o archiválie z let okupace i o prameny z let 1946 a 1947, jež po sobě zanechali Flieder a Rejholec. Vedle svědeckých výpovědí před poválečným Národním soudem je cenná zejména rozsáhlá zpráva o likvidaci československé zahraniční služby zpracovaná roku 1946 Rejholcem. Představuje cenný pramen k danému tématu, je ji však nutno číst kriticky, už pro její zčásti otevřeně apologetický charakter. Úsilí Rejholce, Fliedera a jejich kolegů, kteří byli v očích nacistů jasně spojeni s demokratickým systémem a tradicí první republiky, využívat po okupaci určitého manévrovacího prostoru k minimalizaci škod, na nichž se naplňováním německých rozkazů při likvidaci československé diplomatické služby sami podíleli, mělo sice jen velmi omezené výsledky, jejich obhajoba tohoto počínání se však v době mezi osvobozením země a komunistickým převratem setkala s úspěchem.
JavaScript is turned off in your web browser. Turn it on to take full advantage of this site, then refresh the page.