This article is devoted to the different representations of real numbers. In particular, the following types are distinguished and discussed: (1)representations based on theorems referring to the axiomatic characterization of the field of real numbers, (2) genetic representations – related to the construction of real numbers, (3) visual representations – mainly related to the geometrical way of presenting numbers. The paper addresses different representations of real numbers from a higher standpoint as well as from a classroom perspective.
We give arguments explaining why, when adopting a minimalist approach to constructive mathematics as that formalized in our two-level minimalist foundation, the choice for a pointfree approach to topology is not just a matter of convenience or mathematical elegance, but becomes compulsory. The main reason is that in our foundation real numbers, either as Dedekind cuts or as Cauchy sequences, do not form a set.
Cantor’s diagonal proof is significant both because the central method of proof used in it has been subsequently applied in a number of other proofs, and because it is considered to confirm the existence of infinite sets whose size fundamentally and by an order of magnitude exceeds the size of the “classical” infinite set represented by all natural numbers, while their size can theoretically exceed every conceivable limit. Although Cantor’s proof is generally accepted by the scientific community, some experts are somewhat reserved about it. The aim of this paper is to present Cantor’s proof in an accessible way, while pointing out its (hidden) assumptions and possible problematic points, and pointing out that some of its underlying assumptions are not indisputable mathematical truths, but rather postulated propositions that may or may not be accepted.
CS
Cantorův diagonální důkaz je významný jednak proto, že jím použitá ústřední dokazovací metoda byla následně aplikována i v řadě dalších důkazů, jednak z toho důvodu, že je považován za potvrzující existenci nekonečných množin, které svojí velikostí zásadně a řádově přesahují velikost „klasického“ nekonečného souboru představovaného všemi přirozenými čísly, přičemž tato jejich velikost může teoreticky překročit kaž dou myslitelnou mez. Ač bývá Cantorův důkaz obecně vědeckou komunitou přijímán, někteří odborníci k němu přistupují poněkud rezervovaně. Cílem tohoto pojednání je představit Cantorův důkaz přístupným způsobem a zároveň poukázat na jeho (skryté) předpoklady a možná problematická místa a upozornit na fakt, že některé z jeho výchozích předpokladů nejsou nějaké nezpochybnitelné matematické pravdy, ale spíše postulované teze, které mohou, ale nemusejí být přijaty.
JavaScript is turned off in your web browser. Turn it on to take full advantage of this site, then refresh the page.